Han kunne finde næring ved mindet gang på gang.
Han var dyret. Ansigtsløst.
Uendeligt.
Men så mærkede han den.
Tomheden, som vendte tilbage.
Og trangen voksede i ham igen.
Gå derind. Vi går en omvej.
Da det blev sommer, så han unge par snige sig ind i majsmarken.
Han begyndte at følge efter dem og betragte dem.
Kommer du i seng?
Ja. Lige om lidt.
- Buckley har tegnet den, ikke? - Jo.
Det er vores hus, det er politistationen, og det er dig.
- Er det mig? - Ja. Du er politichef.
- Jeg har taget ti kilo på. - Det må være uniformen.
Det er faren ved skrivebordsarbejde.
Jeg vil gerne anmelde en stjålen håndtaske.
Sid ned.
- Jeg skal leve med det. - Hvad med dit ægteskab?
Hvilket ægteskab? Jack sover i sit arbejdsværelse!
Du bliver nødt til at komme videre.
- Det gør jeg også. - Du må ikke give op. Du skal...
- Der var den. - Det er madsherry!
Du er nødt til at leve med det.
- Hvad?! Jeg lever da med det! - Nej!
Du går ikke ind på Susies værelse. Ingen må røre ved hendes ting!
I har et gravkammer midt i jeres hus!
Tror du virkelig, at smerten forsvinder, hvis du låser den inde?
Min mor rejste så langt væk, hun kunne.
Hun fik arbejde i en lille frugtplantage uden for Santa Rosa.
Det var hårdt arbejde, men hun var ligeglad.
Hvis nogen spurgte, sagde hun, at hun havde to børn.
Og Lindsey, som altid havde sagt, at hun ikke troede på kærlighed...
... fandt den alligevel.
Og der var det. Det øjeblik, jeg aldrig ville få.
Min lillesøster havde overhalet mig.
Hun var ved at blive stor.
Hvad er der galt? Jeg troede, du ville blive glad.
Jeg er også glad.
- Jeg er meget glad. - Hvorfor græder du så?
- Er det, fordi hun ikke ville kysse ham? - Nej.
Hun ville rigtig gerne kysse ham.
Altid betragtede jeg Ray.
Jeg var i luften omkring ham.
Jeg var i de kolde vintermorgener, han tilbragte med Ruth Connors -
- den underlige, verdensfjerne pige -
- som så let accepterede de dødes tilstedeværelse blandt de levende.
Og sommetider tænkte Ray på mig.
Men han begyndte at spekulere på -
- om det måske var på tide at gemme mindet væk.
Måske var det på tide at slippe mig.
- Hvad var det? - Undskyld.
Lindsey, kast nu!
Min morder havde knivskarpe sanser.
Han vidste, at min søster var mistænksom over for manden -
- som boede alene i det grønne hus.
Hun var fast besluttet på at presse ham...
... og han hadede det.
Han mærkede så småt en gammelkendt trang.
- Mor! - Vent lidt.
- Pas nu på, skat. - Mor!
De er smukke ikke?
Mor!
Far, se på mig!
Hr. Salmon. Dav.
Hvad er det?
Bare noget, jeg arbejder med.
- Går De på jagt? - Ænder.
- Det er et jagtskjul ikke? - Jep.
- Fungerer de virkelig? - Ja, ja.
Det handler om at være skjult. Kunsten at skjule sig.
Og tålmodighed. Det kræver stor tålmodighed.
Jeg kan sidde i timevis i mørket.
Jeg er friluftsmenneske. Det har jeg altid været.
Hr. Salmon.
Jeg vil bare...
Jeg har aldrig fået sagt, at det gør mig frygtelig ondt for Dem.
Far...
Lad mig. Nu skal jeg hjælpe dig.
- Ellers tak. Jeg kan godt. - Det er ikke noget at tale om.
Godt. Mange tak.
- Den er til Dem. - Det er da alt for meget.
Det var så lidt. Vidunderlig duft, ikke?
- Se på mig! - Pas på, skat.
Den dufter virkelig dejligt.
Smukt, ja.
De er virkelig dejlige.
Far, se på mig!
De må vist hellere gå hjem nu, hr. Salmon.
Gå hjem!
Det gør mig ondt.
Jeg kan ikke hjælpe Dem.
Hvad har du gjort ved hende?! Hvad har du gjort ved min datter?!
Sig det så! Hvor er hun?!
Nu må det stoppe, Jack. Du var på nippet til at blive anholdt!
Du er heldig, at George Harvey ikke sigtede dig.
- Heldig? - Din far slog hul i hans bagdør.
- Han skulle have skudt ham i hovedet. - Hørte du det, Jack?
Vil du lære dine børn at forfølge naboerne?
Han er ikke gal! Hvorfor hører du ikke på ham?
Fordi man skal bruge beviser. Man kan ikke bare anklage George Harvey -
- uden at have beviser.
Du er ynkelig. Indrøm det nu bare.
Du holdt op med at lede efter hende for længe siden.
Len har ret.
Han har ret. Nu må vi lægge det bag os.
Det har stået på for længe. Det må stoppe.
- Far... - Tingene går deres naturlige gang.
Len... tak for hjælpen. Du har været en fantastisk ven for mig.
Også for Abigail. Du har været en fantastisk ven for os begge to.
Mord ændrer alt.
Da jeg var i live, hadede jeg aldrig nogen.
Men nu var had det eneste, jeg havde.
Han skal dø.
Han skal ligge kold og død -
- uden blod i årerne!
Se mig.
Se, hvad han har gjort ved mig! Hvad er jeg blevet til?
Den døde pige? Den forsvundne pige?
Jeg er ingenting!
Jeg var dum.
- Hvor var jeg bare dum. - Du er ikke herre over det, Susie.
Han ejer dig ikke.
Du kan frigøre dig fra ham, men ikke sådan.
Hvad ved du om det? Du ved ikke noget.
Han tog mit liv!
Bare vent, Susie. Til sidst skal du nok komme til at forstå det.
Alle dør.
- Brian! - Længere! Kom nu.
Jeg kommer!
Far?
Far!
Jeg indså, hvad jeg havde gjort. Jeg prøvede at stoppe ham med viljen.
Jeg prøvede at få ham til at vende om med viljen.
Jeg ved, det er dig! Kom frem!
Kom frem og slås!
Hører du, dit dumme svin?!
Slip mig!
Dit perverse svin!
Brian, stop!
Du slår ham ihjel!
Brian, stop! Stop!
Skal du overfalde min pige?!
Far!
Brian, stop! Slip ham!
Brian, stop!
Så fat det dog! Du har slået ham ihjel!
- Han er død! - Løb!
I det øjeblik vidste jeg, at han aldrig ville give op.
Han ville aldrig regne mig blandt en af de døde.
Jeg var hans datter.
Og han var min far.
Og han havde elsket mig, så højt han kunne.
Jeg var nødt til at slippe ham.
Sophie Cichetti, Pennsylvania...
... 1960. Han havde boet til leje hos hende.
Jackie Meyer, Delaware, 1967.
Hun var lige fyldt 13.
Hendes lig blev fundet i en dræningsgrøft ved vejkanten.
Leah Fox, Delaware, 1969.
Hun var allerede død, da han smed hende i floden.
Lana Johnson, 1960 -
- Bucks County, Pennsylvania.
Hun blev lokket ind i et skur, han havde bygget af gamle døre.
Hun var den mindste. Hun var seks.
Flora Hernandez, Delaware, 1963.
Han ville bare røre ved hende. Men hun skreg.
Denise Lee Ang. Connecticut. 1971.
13... Hun ventede på sin far, mens han lukkede deres forretning -
- da hun forsvandt. Denise Lee Ang, som godt ville kaldes -
- Holly.
Susie Salmon, 14...
... Norristown, Pennsylvania.
1973.
Myrdet i et rum, han havde bygget under jorden.
Løb så.
Til højre!
- Er du okay? - Bare løb. Jeg klarer den.
Indhenter du os?
Far!
Hvor er far?
Mor...
- Hvad laver du her? - Det er underordnet. Hun er hjemme.
- Bliver du hjemme? - Ja, selvfølgelig gør hun det.
- Hvor er Buckley? - Til fodbold.
Jeg skal hente ham om en time.
- Min pige. - Jack.
Hvordan er det, du ser ud?
Hvad er der sket?
Det er et gerningssted. Afspær det.
Nej, nej... Du kommer for sent.
- Der er lukket. - Er der lukket?
Ja.
Jeg ville ellers gerne af med det her.
Beklager. Jeg fylder det op.
Fylder De det op? Nå ja. Jamen...
Jeg er ked af at være til ulejlighed, men...
- Vil du have en hånd? - Ja, det ville være fint.
Jeg kommer herud næsten hver dag.
Jeg kan godt lide lydene.
- Har du set Holly? - Har hun fortalt om det her sted?
Ja.
Så må du være klar.
Jeg hedder Flora Hernandez.
De andre kommer snart.
- Hvem er det? - Det ved jeg ikke.
- Men han giver mig myrekryb. - Myrekryb? Er du 12 år gammel?
Hvor er her smukt.
Selvfølgelig er her smukt.
Det er himlen!
Godt. Så er det nu.
Hvad venter du på? Du er fri!
Næsten.
Ikke helt.
Ray!
Ruth!
Hvad skete der?
Hvad er der galt?
Ruth?
Susie?
Du skrev engang et digt til mig.
Du kaldte dig Moren.
Tak for det. Jeg klarer resten.
Kys mig.
Du er smuk, Susie Salmon.
Det var det smukke skelet -
- som var vokset op omkring mit fravær.
Båndene, sommetider spinkle -
- sommetider utrolig omkostningsfulde -
- men ofte helt fantastiske -
- som blev knyttet, efter at jeg forsvandt.
Og jeg begyndte at se tingene på en måde -
- hvor jeg kunne favne verden -
- uden mig selv i den.
Det er sandt for dyden en kold aften.
Vil du have et lift?
Nej.
Vil du ikke?
Er du sikker? Det er ret koldt.
Bare sig, hvor du vil hen.
- Hvad siger du til det? - Hør her. Jeg er ikke interesseret.
Jeg er ikke ude på noget. Jeg vil bare være høflig.
Andet er det ikke. En ung dame er ikke i sikkerhed alene om aftenen...
Hørte du ikke, hvad jeg sagde? Skrid med dig!
Da min mor kom ind på mit værelse -
- indså jeg, at jeg i al den tid -
- havde ventet på hende.
Jeg havde ventet så utrolig længe.
Jeg var bange for, at hun ikke kom.
Jeg elsker dig, Susie.
Ingen opdager det, når vi forsvinder. Altså...
I det øjeblik, hvor vi virkelig vælger at forsvinde -
- mærker man højst en hvisken eller et pust af en hvisken -
- som bølger i vinden.
Jeg hedder Salmon, ligesom en laks.
Susie til fornavn.
Jeg var 14 år gammel, da jeg blev myrdet den 6. december -
- 1973.
Jeg var her et øjeblik...
... og så forsvandt jeg.
Jeg ønsker jer alle sammen et langt og lykkeligt liv.
Danish